L’autor ens presenta el sufisme, cor i ànima de l’Islam, com misticisme que aprofundeix en les arrels de la seva religió i que ens proporciona textos que són autèntiques perles espirituals. Els místics es purifiquen, es desposseeixen del jo, jo que va desapareixent davant Déu, s’identifiquen amb Déu, s’apropen a la figura de Jesús, consideren que Déu sempre té la iniciativa, en totes les coses veuen una teofania, cal transformar el cor per arribar a unir-se amb Déu. “Concediu-me la mort, companys. En morir es troba la vida,...”.